Navnet er Sherlock Holmes, adressen er Baker Street 221B.
Han er alltid sånn.
- Dårlig dag? - Samboere og kolleger over natten.
- Det er uanstendig å være så glad. - Hvem bryr seg? Spillet er i gang.
Ikke gjør folk til helter. Helter fins ikke.
Jeg skal brenne hjertet ut av deg!
Dette burde gjøre susen.
- Har du bukse på? - Nei.
Husk meg slik, kvinnen som beseiret deg.
Det var aldri noe monster.
Nå er vi endelig her.
Adjø, John. De der tar knekken på deg.
Blodet pumper i årene.
Oss to mot resten av verden.
Vi må samkjøre oss. Jeg ba deg slutte å være død.
- Jeg hørte deg. - Hold kjeft. Du er ingen gåteknekker.
En mann er i ferd med å dø, så løs problemet!
-En mester i utpressing. - Du blir ingen helt denne gangen.
Jeg er en veltilpasset sosiopat.
Vi har ingen fengsler hvor vi kan sette Sherlock, uten at det blir opptøyer.
Alternativet krever din godkjenning.
-Savnet meg? - Hvordan går det an?
-Hvordan går det i eksil? - Det har gått fire minutter.
- Hvem trenger meg nå? - England.
Eventuelt ...
Den andre afghanske krigen førte til utmerkelser og forfremmelse for mange.
For meg var det bare sorg og elendighet.
Går det bra, kaptein?
Jeg dro hjem til England med dårlig helse og dystre framtidsutsikter.
London var et naturlig mål.
Slummen hvor alle imperiets dagdrivere og døgenikter havner.
Stamford. Husker du meg? Vi gikk sammen på Barts.
Ja, selvsagt. Stamford.
Du store min. Hvor har du vært? Du er radmager.
Jeg kom helskinnet hjem. Alle var ikke like heldige.
- Hva nå? - Jeg trenger et sted å bo.
Et greit sted til en rimelig pris. Det er ikke enkelt.
- Du er den andre som sier det i dag. - Hvem var den første?
Du store min! Det er et eksperiment, visstnok.
Å banke lik for å se hvor lenge etter døden de får blåmerker.
- Har det noe medisinsk poeng? - Ikke sikker.
Ikke jeg heller. Hvor er denne vennen din?
- Unnskyld meg. - Jeg håper vi ikke forstyrrer.
- Du har vært i Afghanistan. - Dr. Watson, Mr. Sherlock ...
Utmerkede reflekser. Du duger.
Jeg har sett meg ut noen rom ved Regent's Park.
- Rom? - Jeg nevnte at jeg trenger en bofelle.
Nå er han her med en militærmann, solbrun og nylig skadet.
Det tyder på at han har kjempet i Afghanistan og ble sendt hjem.
Vi sluttfører detaljene i morgen kveld. Nå må jeg rekke en henging i Wandsworth.
Yrkesrelatert. Jeg spiller også fiolin og røyker pipe. Det går vel bra?
Du er vant til ikke å snakke ferdig, så vi kommer godt overens. I morgen kl. 19.
Navnet er Sherlock Holmes, adressen er Baker Street 221B.
Ja, han har alltid vært sånn.
Norske tekster: Jørn-Are Haugli Johansen
Aviser! Aviser!
- Her. Hvordan selger "Blå karbunkel"? - Veldig bra.
- Blir det noe skikkelig drap neste måned? - Jeg skal snakke med de kriminelle.
- Er det ham? Er han der inne? - Nei, slett ikke. Adjø.
- Hypp! - God jul, Mr. Holmes!
Mr. Holmes! Jeg skulle ønske jeg fikk beskjed før du kom.
Jeg visste det knapt selv. Lemlestede herrer er vanskelige å planlegge.
- Hva er det? - Ikke bry deg om det.
- Tok De morderen? - Ja, men leter fortsatt etter beina.
Du har utgitt enda en historie.
- Likte du den? - Nei. Jeg liker dem aldri.
- Hvorfor ikke? - Jeg sier jo aldri noe.
Jeg viser bare folk ovenpå og serverer frokost.
- Det er i bunn og grunn din funksjon. - Min hva?
Du er ikke alene. Jeg er knapt med i den med bikkja.
- Jeg er husvertinne! - "Hunden fra Baskerville"?
- Rommet framstår så trist. - Skyld på illustratøren.
Jeg måtte anlegge bart for å bli gjenkjent.
I mange år har jeg hatt æren av å skildre Sherlock Holmes' bragder.
Det har iblant vært vanskelig å velge hvilke saker leserne skal få høre om.
Noen av dem er for sensitive, mens andre er for ferske i lesernes sinn.
Men ingen av våre eventyr har presset min venn like mye, -
- både mentalt og fysisk, som "Den avskyelige bruden".
Mrs. Hudson, det er en kvinne i stuen min. Er det med hensikt?
Hun er din klient. Hun insisterte på å vente.
Sitt ned.
- Spurte du hva hun ville? -Spør henne selv!
- Hvorfor spurte ikke du? -Jeg skal jo ikke si noe!
Gi henne replikker, ellers må vi sulte. Jeg heter Sherlock Holmes.
Du kan snakke fritt foran dr. Watson, for han skjønner svært lite.
La meg først bemerke noe.
Du bruker humor til å lette din egen smerte.
Du er nygift med en mann som virker vennlig, -
- men som har sviktet deg til fordel for en kompanjong med tvilsom moral.
Du er her i håp om forsoning.
- Alt dette er åpenbart ut fra parfymen. - Parfymen hennes?
Den gir meg innsikt, mens den gir deg hodebry.
Fordi jeg gjenkjente den. Det gjorde ikke du.
Mary! Hvorfor gir du deg ut for å være klient?
Jeg måtte det hvis jeg ville treffe min ektemann, ektemann.
- Det sto om internasjonale intriger. - En herre ble drept.
Bare ikke dra fra meg!
- Hva kunne du gjort? - Hva gjør du?
- Du tar notater og ser overrasket ut. - Det holder!
Scenen er satt, teppet går opp. Vi er klare til å begynne.
Med hva?
For å løse en sak må man iblant løse en annen.
Jeg har en svært gammel sak. Jeg må grave dypt.
- Dypt i hva? - Meg selv.
- Lestrade, kom inn, for all del! - Hvordan visste du at det var meg?
Lettere steg enn Jones, tyngre enn Gregson.
Jeg gikk bare opp, Mrs. Hudson er taus.
Hun har blitt litteraturkritiker. En urovekkende trend hos husvertinner.
- Hva gjør du her utenom arbeidstid? - Er jeg ikke i tjeneste?
40 % av tiden har du henvendt deg til karaffelen. Watson, server førstebetjenten.
Hva kan vi hjelpe deg med?
- Jeg ville bare stikke innom. - Høflighetsvisitt?
Ja, for å ønske dere god jul.
- God jul. - God jul.
Godt at det er unnagjort. Hvilken merkelig hendelse har ført deg hit?
- Hvem har sagt at noe har skjedd? - Du. Med alt annet enn klare ord.
- Holmes, du har stilt feil diagnose. - Så korriger meg, doktor.
Han ville ikke ha noe å drikke, han trengte det. Han er ikke flau, han er redd.
Min følgesvenn lærer. De vokser opp så fort.
Watson, gjenopprett Scotland Yards mot. Førstebetjent, sett deg.
Jeg er ikke redd, akkurat.
Frykt er visdom i møte med fare. Det er ingenting å skamme seg over.
Ta det fra begynnelsen.
- Du! - Nei, vær så snill!
Nei!
Du?
Et øyeblikk.
- Når var dette? - I går morges.
Hvordan ble brudens ansikt beskrevet?
"Hvit som døden, munn som et blodrødt sår."
- Poesi eller sannhet? - Mange vil si det er samme sak.
Ja, idioter. Poesi eller sannhet?
- Jeg så ansiktet hennes selv. Etterpå. - Etter hva?
Du?
Eller jeg?
En kvinne tar livet av seg, og du trenger hjelp til å finne den skyldige?
- Scotland Yard har nådd bunnen. - Det er ikke derfor jeg er her.
- Hva het bruden? - Emelia Ricoletti.
I går var bryllupsdagen hennes. Politiet ble tilkalt.
- Liket ble kjørt til likhuset. - Hvorfor sier du det åpenbare?
På grunn av det som så skjedde.
Limehouse. Noen timer senere.
Thomas Ricoletti. Emelia Ricolettis ektemann.
På vei til likhuset for å identifisere henne?
Det viste seg at han slapp å dra dit.
Glem meg ei.
Husk jomfruen.
Hvem er du? Hvorfor gjør du dette?
- Bare si hvem du er. - Kjenner du igjen sangen, kjære?
Jeg sang den i bryllupet vårt.
Emelia? Du er død! Du kan ikke være her! Du døde!
Er jeg ikke vakker, Thomas? Like vakker som da vi giftet oss?
Hva i helsike gjelder dette?
Hva ser det ut som, min kjekke venn?
Et bryllup med knall og fall.
Til døden skiller oss ad. To ganger i dette tilfellet.
- Usedvanlig. - Umulig.
Utmerket. Selvmord som gateteater. Watson, vi skal til likhuset.
Ingen tid å miste. Det er sjeldent for likhuset.
- Skal jeg bare sitte her? - Slett ikke. Vi må ha mat senere.
- Tweed på likhuset? - I nøden spiser fanden fluer, Watson.
- Frue. - Jeg er med på en kampanje, vet du.
- Kampanje? - Stemmerett for kvinner.
- Er du for eller imot? - Kom deg ut!
Har de dratt igjen? Hvilket liv de herrene lever.
Ja. De herrene!
Ikke bry deg om det. Jeg glemte det nesten, dette kom til deg.
Umiddelbart
Si til min mann at jeg kommer hjem sent. Jeg har noe viktig å gjøre.
- Er alt i orden? - Bare en venn i nød.
- Kjære vene. Hvilken venn? - England.
Det var ikke så veldig spesifikt.
Hvem har vakt på likhuset?
- Han du vet. - Det er alltid ham.
Si meg hvilken idiot som gjorde dette!
Det er for sikkerhets skyld.
Halve hodet er borte. Hun kan ikke skade noen.
- Si det til ektemannen. Der borte. - Hva som enn skjedde i går, -
- var det ikke en død kvinnes verk. - Merkeligere ting har skjedd.
- Som for eksempel? - Vel ... merkelige ting.
- Du snakker som et barn. - Dette er en manns verk. Hvor er han?
- Holmes. - Hooper.
Du! Tilbake til arbeidet!
Skal du forbløffe oss med tryllekunstene dine?
- Noe du vil gjøre meg oppmerksom på? - Slett ikke. Du kan gå når du vil.
Jeg ba Mr. Holmes komme. Samarbeid. Det er en ordre.
Det er to "interessante trekk", som du sier.
- Jeg sier aldri det. - Du gjør det. Ofte.
Dette er så absolutt Emelia Ricoletti. Utvilsomt.
- Hvem var i Limehouse i går? - Også Emelia Ricoletti.
Hun var død. Hun lå her.
Hun ble identifisert av sin mann like før han døde.
- Han tok neppe feil. - Drosjesjåføren kjente henne også.
Hun kan ikke ha vært to steder på samme tid.
Nei, ett sted er grensen for nylig avdøde.
- Var det tvillinger? - Det er aldri tvillinger.
Emelia hadde bare en eldre bror som døde for fire år siden.
- Kanskje det var en hemmelig tvilling? - Hva?
En tvilling ingen kjenner til. Alt kan ha vært planlagt.
Helt fra unnfangelsen? Det er aldri tvillinger, Watson!
- Hva er teorien din, da? - Eller ... Hva er problemet ditt?
Hvorfor var du så redd? Hvorfor har du latt en død kvinne bli pågrepet?
- Det er det andre som er interessant. - Blod på fingeren hennes.
- Det kan ha flere årsaker. - Ja.
Det er bare én ting til. Den var ikke der tidligere.
Ikke dette heller.
Du
Du! Du? Du!
Holmes?
Revolver i munnen, kule gjennom hjernen, bakhodet blåst bort.
Hvordan kunne han overleve?
- "Hun." - Hva behager?
- Ikke "han". "Hun." - Ja, selvsagt.
Takk for en fascinerende sak. Jeg sender telegram når saken er løst.
Skuddsåret var dødsårsaken, men det er tydelige tegn på tæring.
- Vi trenger all informasjonen vi kan få. - Så observant han er når pappa er borte.
Jeg er observant på noen måter, slik Holmes er blind på andre måter.
- Sier du det? - Ja.
Utrolig hva man må gjøre for å nå fram i en mannsdominert verden.
- Hvorfor sier han det? - Tilbake til arbeidet!
- Vel, Holmes? Du må vel ha en teori? - Ikke ennå.
Dette er dypt vann, Watson.
Jeg må enda dypere.
Først flere måneder senere kunne vi ta opp tråden.
Det skjedde under svært uventede omstendigheter.
- Fem av dem nå, alle er like. - Hysj. Dette er en uhyre viktig sak.
- Ekliptikkens aksehelning. - Hva er det?
- Jeg prøver å forstå det. - Du forstår jo alt.
- Nei, jeg spesialiserer meg. - Hva er så viktig?
- Hva gjør fem kjedelige drap viktige? - Fem menn er drept!
Ris på gulvet og ordet "du" skrevet i blod.
Det er henne. Det er Bruden. Hun har gjenoppstått.
- Løste det! - Umulig!
Det er enkelt. Mrs. Ricoletti, morderen fra graven, er mye omtalt.
Folk maskerer drap som et spøkelses verk for å forvirre det idiotiske Scotland Yard.
Si hei til Mrs. Hudson. Hun liker å føle at hun bidrar.
Jeg er helt sikker. Watson! Hatt og støvler. Vi har en viktig avtale.
- Har ikke dr. Watson flyttet ut? - Jo. Hvem har jeg snakket med siden?
På vegne av det idiotiske Scotland Yard må jeg si at stolen er tom.
Den er det, ja.
Det fungerer overraskende bra. Jeg syntes han begynte å bli bedre.
- Hvor har du vært? - Beklager, sir.
Kan du ikke koke egg? Ilden er sjelden tent, det er støvete her.
Du ødela nesten støvlene mine.
Hvis det ikke var min kones jobb, skulle jeg snakket til deg. Hvor er hun?
- Husets frue har gått ut. - På denne tiden?
- Hvor? Hun er alltid ute. - Ikke ulikt Dem selv, sir.
- Hva? - Bare en observasjon, sir.
- Ingen har bedt om det. - Dere er sjelden her samtidig.
Du er farlig nær å være nesevis! Jeg skal be min kone ta en prat med deg.
Når skal De snakke med henne?
- Jeg glemte nesten telegrammet. - Glemte?
- Nesten. - Hva har du drevet med?
- Lest Deres nyeste i The Strand, sir. - Likte du den?
- Hvorfor nevner De aldri meg, sir? - Gå din vei.
Kom straks hvis det passer. Passer det ikke, så kom likevel.
- Hva? - Ekliptikkens aksehelning.
Jeg antok at det var viktig.
Det er ekvators vinkel i forhold til solas bane på himmelen.
Har du pugget for å virke skarp? Jeg skjønner.
Jeg tror vi er på vei til en som er skarpere enn deg.
Hold munn.
Diogenes-klubben
Absolutt stillhet
God morgen, Wilder. Er min bror her?
Naturligvis. Det er frokosttid.
- The Stranger's-rommet? - Ja, sir.
- Denne herren er min gjest. - Å ja. Dr. Watson, selvsagt.
Jeg likte "Den blå karbunkel", sir.
Takk. Det gleder meg at du likte den.
Du er svært ... stygg.
- Hva behager? - Stygg.
Det du sa om "Den blå fiskehandler". Veldig stygg.
Jeg er glad du likte poteten min.
Ja. Du må øve mer, Watson. Brukt for mye tid på dansetimer.
Hva behager?
Dette er stedet for å studere menneskets natur.
Kommer godt med, siden den stadig større enden din er limt fast her.
- Du ser bra ut. - Jaså? Jeg trodde jeg var enorm.
Når du sier det, er et slikt inntak svært helseskadelig. Hjertet ditt ...
Ikke tenk på det. Det er bare et stort hulrom der.
- Familien er kjent for det. - Fortsetter du slik, har du fem år igjen.
- Fem? Sa ikke vi tre, Sherlock? - Jeg heller mot fire.
Du ser, men du observerer ikke. Se på fettringene rundt hornhinnene.
Jeg endrer veddemålet til tre år, fire måneder og elleve dager.
- Han kan klare å framskynde døden. - Den sjansen må du ta.
- Gambler du med ditt eget liv? - Hvorfor ikke?
- Tre år hvis du spiser den plumpuddingen. - Skal bli.
Jeg ventet besøk angående Manor House. Tenkte det ble for vanskelig.
- Jeg løste saken. - Det var Adams.
Sjalusi. Han hadde skrevet en artikkel om ekliptikkens aksehelning, -
- men så ble den overgått av en annen. - Jeg leste den. Den var lettfattelig.
Forsto du sjalusien?
Det er ikke lett for et klokt hode å tenke seg at et annet er klokere.
- Tilkalte du meg for å ydmyke meg? - Nei, men det er mest fornøyelig.
- Kan du forklare hvorfor du tilkalte ... - Vår livsstil er truet av en usynlig fiende.
Slike fiender er overalt, ubemerkede og ustoppelige.
- Sosialister? - Ikke sosialister.
Anarkister? Franskmennene? Suffragettene?
Er det noen store folkegrupper du ikke bekymrer deg for?
- Utdyp! - Nei. Etterforsk. Bekreft antakelsen.
- Jeg sender deg en sak. - Skottene!
- Er du kjent med "paranoia"? - Det høres serbisk ut.
Lady Carmichael kontakter deg. Ta saken.
- Hvordan skal vi bekjempe fiendene? - Vi kommer til å tape.
Hvorfor det?
Fordi de har rett. Og vi tar feil.
- Hva gjelder saken? - Den har "interessante trekk".
Jeg sier aldri det. Du har vel løst den?
- I hodet. Du må gjøre fotarbeidet. - Kan du ikke bare gi oss løsningen?
Da blir det jo ikke morsomt. Tar du den, Sherlock?
- Ta en plumpudding til, så. - Den er på vei.
- To år, elleve måneder og fire dager. - Nå blir det spennende.
- Takk, Wilder. - Mr. Melas er her, Mr. Holmes.
Gi meg fem minutter. Jeg må vinne et veddemål.
Best vi sier 15. Tikk-takk.
- Jeg trenger ditt råd. - Det er lett å få.
- Og hjelp. - Ikke alltid like lett.
Noe har hendt, Mr. Holmes. Noe uvanlig og skremmende.
Da har du hellet med deg. Jeg er spesialist på det området.
- Holmes ... - Fortell hva som har gjort deg oppskjørtet.
Jeg tenkte lenge på hva jeg skulle gjøre, og så slo det meg -
- at min mann kjente broren din, og kanskje han ...
Jeg vet ikke om dette er innen ditt felt, Mr. Holmes.
Jeg tror det er noe for en prest.
Hva har du på tapetet i dag, kjære? Hektisk brodering?
- En strevsom avtale hos motehandleren? - Jeg håper du tøyser, Eustace?
Hva er det? Eustace?
Daniel, Sophie, gå ut og lek. Gjør som jeg sier.
Hva skal dette bety, Eustace?
Død. Det betyr død.
Ingenting. Det er ... ingenting.
- Jeg tok feil. - Kjære, du er likblek.
- Det er ingenting! - Eustace ...
- Beholdt du konvolutten? - Min mann ødela den, men den var blank.
- Har sir Eustace tilbrakt tid i Amerika? - Nei.
- Ikke før dere giftet dere? - Ikke så vidt jeg vet.
Fortsett med den fascinerende skildringen.
Det fant sted sist mandag morgen. Onsdag så han henne for første gang.
Hvem?
Eustace?
Hun har kommet for å ta meg, Louisa! Syndene mine har hjemsøkt meg!
Hvem? Eustace, du skremmer meg.
Se!
- Ser du henne ikke? - Nei, jeg ser ingen.
Borte.
Du har så mange hemmeligheter. Er dette enda en? Hvem har du sett?
Det var henne. Det var Bruden!
- Og du så ingenting? Beskrev han ... - Ingenting, ikke før i dag morges.
Eustace!
Eustace?
Eustace!
Søren!
Eustace? Hvor er du? Det er meg!
Glem meg ei.
Husk jomfruen.
Møllerjomfruen.
Hvem er du?
Jeg forlanger at du sier noe! Hvem er du?
Eustace, snakk til meg. I Herrens navn!
Hun ... Hun heter Emelia Ricoletti.
Nei, ikke du.
Nei ... Vær så snill!
I kveld, Eustace Carmichael, skal du dø!
- Holmes? Emelia Ricoletti ... - Kjenner du navnet?
Tilgi Watson. Han har for vane å påpeke det åpenbare.
- Hvordan har din mann det? - Han vil ikke si noe.
- Jeg oppfordret ham til å gå ut. - Nei, han må bli der.
Noen vil drepe ham, men det er bra. En felle trenger åte.
- Min mann er ikke åte. - Nei, men han kan være det.
Dra hjem umiddelbart. Vi kommer med neste tog.
Sir Eustace skal dø i kveld, og det bør vi trolig unngå.
- Absolutt. - Det må vi absolutt unngå.
Lillebror har selvsagt tatt saken.
Du må følge med, men ikke la ham vite at du jobber for meg.
Er det forstått, Watson?
Stol på meg, Mr. Holmes.
- Du tror ikke ... - Nei.
Du skulle foreslå noe overnaturlig, og jeg skulle til å le av deg.
Det er Emelia Ricoletti igjen. En død kvinne.
- Du forbløffer meg. - Gjør jeg?
Når fikk du fantasi?
Kanskje da jeg fikk leserne til å tro på en rusmisbrukende helt.
Ja, det var imponerende.
Du kan være trygg på at det ikke fins spøkelser.
Bortsett fra dem vi skaper selv.
Unnskyld, hva sa du? Spøkelser vi selv skaper?
- Søvngjengeri. - Hva behager?
Jeg går i søvne. Det er vanlig. Er ikke du lege?
- Det var bare et mareritt. - Inkludert konvolutten du mottok?
- En grotesk spøk. - Det var ikke inntrykket du ga din kone.
- Hun er hysterisk. - Nei.
- Unnskyld? - Hun er ikke hysterisk.
- Hun er svært intelligent og ser ting klart. - Hun ser fare i et appelsinfrø.
Hun ser verdener der ingen kan se noe av verdi.
- Hvordan kom du fram til det? - Hun giftet seg med deg.
Jeg skal gjøre mitt beste for å redde deg, men forklar først din rolle i Ricoletti-saken.
- Ricoletti? - Ja. I detalj, er du snill.
- Aldri hørt om henne. - Jeg sa ikke at det var en kvinne.
- Håper vi ses i morgen. - Det gjør vi ikke.
Da må jeg dessverre oppklare drapet på deg. Adjø.
- Du prøvde i hvert fall. - Sørg for at lady Carmichael får dette.
- Hva var det? - Lady Carmichael skal sove alene i natt.
Tror du Bruden vil lure sir Eustace ut igjen?
- Hvorfor skulle han ellers bli truet? - Han følger vel ikke etter?
Ikke godt å si. Skyldfølelsen gnager på sjelen. For noe fra fortiden.
Appelsinfrøene var en påminnelse.
Appelsinfrø er en tradisjonell advarsel om hevndrap.
Han vet hva som ligger bak.
- Noe med Emelie Ricoletti? - Trolig. Vi har alle våre spøkelser.
Skyggene som uthever solskinnsdagene. Sir Eustace frykter mer enn et drap.
Han tror han blir dratt til helvete av avdøde Mrs. Ricolettis lik.
- Tøv. - Ja. Har du revolveren?
- Duger den mot et spøkelse? - Nettopp. Så kom igjen.
Spillet er i gang.
- Ned, Watson! - Unnskyld. Krampe.
- Er lyset fortsatt tent? - Ja.
Der slukket sir Eustace.
Og lady Carmichael. Huset sover.
- Dette er den lengste natten i mitt liv. - Vær tålmodig.
Det er bare midnatt.
- Det er sjelden vi sitter sammen slik. - Heldigvis. Det er vondt for knærne.
To gamle venner som slår av en prat. Slarver litt mann til mann.
- En flott kvinne. Lady Carmichael. - Det svake kjønn er ditt felt.
- Du likte henne. - Beundringsverdig høy fotbue.
Du syns hun er altfor god for ham.
- Jeg har ingen mening om saken. - Jo.
Jeg tenker ikke på ekteskap. Hva er det med deg?
Det er et bilde inni uret ditt. Jeg fikk et glimt av det. Irene Adler.
Du fikk ikke et glimt av det, du ventet til jeg sov.
Trodde du ikke jeg merket det? Hun var en formidabel motstander.
Hvorfor snakker du slik? Er du helt frisk?
- Er spørsmålet så rart? - Ja, fra en pensjonert militærlege.
Holmes, jeg er ubestridt din nærmeste venn.
- Det innrømmer jeg. - Jeg prøver å føre en samtale.
- Ikke gjør det. - Hvorfor må du være alene?
Hvis du snakker om romanser, noe jeg frykter at du gjør, -
- så er alle følelser fremmede for meg. Grus i maskineriet.
- Sprekken i linsen. - Jeg har forklart det før.
Nei, jeg skrev det. Du siterer The Strand.
Det er mine ord! Det er den versjonen jeg presenterer for leserne.
Hjernen uten hjerte. Den kalkulerende maskinen.
- Jeg tror ikke på det. - Jeg skal skrive til redaktøren.
Du har levd et liv, du har en fortid. Du må ha hatt ...
Du vet ... Opplevelser.
Gi meg revolveren, jeg føler trang til å bruke den.
Du har ... Du må ha ... Impulser.
Jeg har aldri hatt så lyst til å bli angrepet av et spøkelse.
Jeg bekymrer meg for deg. Hvem gjorde deg slik?
Å, Watson ...
Ingenting har gjort meg slik.
Jeg har gjort meg slik.
- Rødskjegg! - Gode Gud!
Hva skal vi gjøre?
Vi slår av en prat.
Mrs. Ricoletti, formoder jeg.
- En behagelig natt med tanke på årstiden. - Det kan ikke stemme!
- Er den låst? Et vindu ble knust. - Det er bare ett vi trenger å tenke på.
Bli her. Alle dørene og vinduene er låst.
- Dette er eneste vei ut. Du må bli. - Lyden må ha kommet fra denne siden.
Nei!
Du lovte å passe på ham!
Du ...
Du er et menneske. Det må du være.
Det nytter lite å stå her i mørket.
Det er tross alt det 19. århundre.
Glem meg ei!
- Watson! - Der nede!
- Ikke si at du forlot din post! - Hva? Hun er der! Jeg så henne!
Tomt, takket være deg.
- Fuglen har fløyet. - Nei! Jeg så henne. Spøkelset!
Det fins ikke spøkelser!
Hva skjedde? Hvor er sir Eustace?
Død.
- Ikke klandre deg selv. - Nei, du har rett.
- Jeg er glad du skjønner det. - Watson er like ansvarlig.
Jeg skulle beskytte ham.
- Du skulle etterforske drapet. - I den tro at jeg ikke ville trenge det.
- Kan du si oss noe, doktor? - Han ble stukket med stor kraft.
- En mann, altså? - Muligens.
- Skarp kniv, så det kan ha vært en kvinne? - I teorien, men vi vet hvem det var.
Jeg så spøkelset selv! Du sa selv at jeg ikke eier fantasi!
Bruk hjernen til å eliminere spøkelset, -
- og vurder det selv Lestrade skjønner. - Takk.
Glem ting fra en annen verden! Bare én hadde motiv og mulighet.
- De kunne skrevet en lapp. - De gjorde det.
Så har vi det andre knuste vinduet. Det som ikke fins.
Bare det vi kom inn gjennom, men vi hørte lyden ... Hva sa du om en lapp?
Morderen skrev en lapp. En beskjed var bundet til dolken.
Det var ingen beskjed da jeg fant liket.
Holmes?
Hva er det?
Savner du meg?
- Gjør du det? - Hva da?
Hvordan fikk du den? Jeg la den igjen på åstedet.
"Åstedet"? Hvor finner du disse uttrykkene?
- Savner du ham? - Moriarty er død.
- Og likevel ... - Liket ble aldri funnet.
Normalt når man dytter en matteprofessor ut i en foss.
Sunn fornuft styrtet av melodramatikk. Livet ditt i et nøtteskall.
Hvor finner du disse uttrykkene?
- Har du lagt på deg? - Du så meg i går.
- Virker det mulig? - Nei.
Likevel er jeg større. Hva sier det Englands fremste etterforsker?
- Englands? - Du er dypt inne, Sherlock.
Har du skrevet liste? Over alt. Vi må ha en liste.
- Flink gutt. - Nei, jeg er ikke ferdig ennå.
- Moriarty er ikke enig. - Han prøver å distrahere meg.
- Få meg av sporet. - Han er sprekken i linsen, fluen i salven.
Viruset i dataene.
Jeg må fullføre dette.
Hvis Moriarty har gjenoppstått, kommer han til å oppsøke deg.
Jeg venter på ham.
Ja ...
Jeg er redd for det.
Eustace Carmichaels død
Det var Mrs. Ricoletti
Enda et brudedrap
Hvem blir den neste?
Han har vært sånn i to dager.
- Har han spist? - Nei.
- Pressen elsker det. De er utenfor. - Jeg blir ikke kvitt dem.
- Jeg har vært opptatt med å lage te. - Hvorfor gjør du det?
Vet ikke. Jeg gjør det bare.
Han sa det var én mistenkt, og så gikk han bare.
- Det er rart, for han liker den delen. - Han sa at jeg kunne løst det.
Han overdrev nok.
- Hva tror du han gjør? - Han sier han venter. På djevelen.
- Det overrasker meg ikke. - Meld fra om noe endrer seg.
Ja.
- Alt jeg har å si, har du tenkt på. - Da har du kanskje tenkt på svaret mitt.
Som en kule.
Det er en farlig uvane å fikle med ladde skytevåpen i lomma på slåbroken.
Eller er du bare glad for å se meg?
- Tilgi at jeg er på vakt. - Ellers ville jeg blitt fornærmet.
Jeg er selvsagt også det.
Jeg liker rommene dine. De lukter så ...
- Mandig. - Du har nok vært her før.
Du er alltid ute på eventyr for The Strand. Reiser illustratøren sammen med deg?
- Poserer du mens du trekker slutninger? - Du har vært her seks ganger.
Jeg vet det.
Sengen din er overraskende god å ligge i.
Visste du at støv stort sett består av menneskehud?
Det smaker ikke slik. Hud er best fersk. Litt sprø.
- Sett deg. - Mennesker er bare støv som skal spres.
Det sprer seg overalt. I hvert åndedrag, dansende i hver solstråle.
- Fascinerende, ikke sant? Sitt ned. - Folk klarer ikke å holde noe blankt.
Kan jeg fyre av denne? Bare for å blåse den ren.
Vi trenger ikke leker for å drepe hverandre.
- Sitt ned! Det var du som valgte å komme. - Du vet at det ikke er sant.
- Hva vil du, Sherlock? - Jeg vil ha sannheten.
Det! Sannheten er kjedelig.
Du forventet ikke å se meg på åstedet, hva? Stakkars sir Eustace.
- Han fikk som fortjent. - Du kan ikke ha drept ham.
Har det noe å si? Hold opp. Du bryr deg ikke om sir Eustace eller Bruden.
Jeg vet hva du gjør.
Bruden skjøt seg, og så kom hun tilbake.
Umulig, men hun gjorde det, og du må finne ut hvordan. Hvordan?
Må du ikke det? Det plager deg at du ikke vet det.
Du vil distrahere meg.
Minner ikke dette om en annen sak? Har ikke dette skjedd før?
Det er intet nytt under solen. Hva var det? Hvilken sak var det?
Husker du det?
Jeg har det på tungen.
Jeg har det på ...
... tungen.
For Mrs. Hudsons tapets skyld, det minste feilgrep kan koste deg livet.
Hva behager?
Død ...
... er det nye sexy.
- Det blåste bort spindelvevet. - Hvordan kan du være i live?
Hvordan ser jeg ut?
- Vær ærlig. Er det merkbart? - Du skjøt hodet av deg.
- Kanskje jeg kan tupere. - Jeg så deg dø.
- Hvorfor er du ikke død? - Fordi det ikke er fallet som dreper deg.
Det burde du, av alle, vite. Det er aldri fallet.
Det er landingen.
Vi har landet, sir.
Nei, ikke nå!
Håper det var en fin tur.
Et litt kortere eksil enn forventet, bror.
- Jeg må tilbake! Jeg var nesten i mål! - Hva snakker du om?
- Hvor? Du kom ikke langt. - Ricoletti og den avskyelige hustruen!
- Vi forstår deg ikke. - En berømt sak for hundre år siden.
- Hun virket død, men kom tilbake. - Som Moriarty?
- Hun skjøt seg i hodet, som Moriarty. - Vi fikk nettopp vite det.
Det er fem minutter siden Mycroft ringte. Jeg har vært i mine minners palass.
Jeg utførte et eksperiment. Hva ville jeg gjort hvis jeg var der i 1895?
Jeg hadde alle detaljene. Jeg var der. Jeg var oppslukt.
Har du lest Johns blogg?
Det hjelper iblant. Jeg er så mye skarpere.
- Tror du virkelig noen tror på deg? - Palasset er ekte.
- Ja, og jeg må tilbake dit. - Jeg kjenner til palasset.
- Jeg vet hva det ikke duger til. - Kanskje jeg vet noe du ikke vet.
Det gjør du. Har du skrevet liste?
- Du har lagt på deg. - Hold opp! Har du skrevet liste?
- Liste over alt du har tatt. - Han er i transe.
Vi har hatt en avtale, broren min og jeg, fra den dagen av.
Når jeg finner ham, uansett hvor han måtte være, skal det alltid være en liste.
- Han kan ikke ha tatt alt på fem minutter. - Han var høy da han gikk om bord.
- En misbruker fører folk bak lyset. - Jeg er bruker, ikke misbruker.
- Jeg forsterker iblant tankeprosessene. - Du kan dø!
Kontrollert bruk er ikke dødelig, og avhold er ikke udødelighet.
- Jeg søker på Emelia Ricoletti. - Jeg har høyeste klarering i MI5-arkivet.
Det er der jeg leter.
- Hva syns du om MI5s sikkerhet? - Det ville vært lurt.
Emelia Ricoletti, ikke oppklart.
Kan dere holde kjeft? Jeg må tilbake. Jeg var nesten i mål.
- Beklager, forstyrret vi deg? - Hør på meg.
- Nei, det oppmuntrer deg bare. - Jeg er ikke sint.
Det var jeg ikke redd for.
Jeg stilte opp for deg før. Jeg gjør det igjen.
Jeg stiller alltid opp.
- Dette var min feil. - Slett ikke.
Jeg burde ha skjønt det.
At isolat for deg er å sperre deg inne med din verste fiende.
Morfin eller kokain?
- Hva sa du? - Jeg sa ingenting.
Du sa: "Hva er det i dag? Morfin eller kokain?"
Holmes? Morfin eller kokain?
Svar meg, for pokker!
- Moriarty var her. - Moriarty er død.
- Jeg var om bord i et fly. - Et hva?
Du og Mycroft var der.
Du har ikke vært ute herfra. Du har ikke rørt deg.
Vel, morfin eller kokain?
Kokain. En 7 %-løsning.
- Vil du prøve? - Nei, men jeg vil hive alt ut vinduet.
- Da ville jeg stoppet deg. - Da ville jeg vist deg hvem som er soldat.
Du er ikke soldat, du er lege.
Jeg er militærlege. Jeg kan brekke beina dine mens jeg sier hva de heter.
- Du lar følelsene svekke dømmekraften. - Aldri mens du jobber. Det lovte du meg.
- Det sa jeg bare i en av historiene dine. - Jeg spiller gjerne narr.
Jeg løper bak deg som en halvtulling, og får deg til å virke intelligent, -
- men du må stille høyere krav til deg selv! Folk trenger deg.
- På grunn av de tåpelige historiene dine? - Ja!
Telegram, Mr. Holmes!
- Hva er det? Hva er i veien? - Det er Mary.
- Hva med henne? - Hun kan være i fare. Vi må skynde oss.
Er det kokainet som snakker? Hun er nok bare på besøk hos venner.
Kom igjen!
Hva er det som skjer? Er du i stand til å dra?
For Marys skyld, ja. Det må du aldri tvile på.
- Holmes? - Det går bra!
Ikke den! Ta denne.
- Hvorfor? - Du er Sherlock Holmes. Bruk hatten!
Drosje! Drosje!
Hvor er hun? Du må fortelle meg hva som skjer.
Hva skulle vi gjort uten spørsmålene dine?
Si hvor kona mi er, din pompøse dust, ellers slår jeg deg rett ned!
Holmes, hvor er hun?
I en tidligere kirke. Hun tror hun har funnet løsningen, så hun har satt seg i fare.
Utmerket valg av hustru.
- Hva i helsike? - Jeg fant dem.
- Hva er dette, Mary? - Dette er hjertet i sammensvergelsen.
Gode Gud, hva er dette slags sted? Og hva gjør du her?
Jeg har undersøkt litt. Mr. Holmes ba meg gjøre det.
Ikke han. Den skarpe.
Ingen kunne klare dette alene. Min teori er at Mrs. Ricoletti fikk hjelp av vennene sine.
- Bravo, Mary. "Den skarpe"? - Jeg trodde jeg mistet deg.
- At vi forsømte hverandre. - Det var du som flyttet.
Jeg snakket til Mary. Jobber du for Mycroft?
- Han liker å holde øye med sin gale bror. - Hun kan for mye til å være sykepleier.
Han vet hva sykepleiere kan. Når slo det deg?
- Først nå. - Det må være vanskelig -
- å være den trege lillebroren. - Nå må vi konsentrere oss.
- Hva gjelder dette? Hva vil de oppnå? - La oss finne ut av det.
Beklager! Jeg klarer ikke å motstå en gongong.
Det virker som om dere deler min entusiasme i så henseende.
Utmerket teater. Jeg applauderer oppvisningen.
Emelia Ricoletti skjøt seg, sto opp fra de døde og drepte mannen sin.
Hvordan ble det gjort? La oss ta det kronologisk.
Mrs. Ricoletti får alles oppmerksomhet på svært effektivt vis.
Du! Eller meg?
Hun skyter i gulvet mens en kumpan spruter blod på gardinet.
"Selvmordet" blir bevitnet av vettskremte tilskuere.
Et lik som ligner på Mrs. Ricoletti, fraktes til likhuset.
Scotland Yard er ikke så interessert i selvmord.
I mellomtiden slipper den ekte Mrs. Ricoletti unna.
Så til det kløktige. Mrs. Ricoletti fikk drosjesjåføren -
- til å stanse mannen hennes utenfor opiumsbulen. Et perfekt åsted.
Hvem er du? Hva vil du? Emelia?
Mrs. Ricoletti har gjenoppstått.
Med litt sminke har man intet mindre enn et hevnlystent spøkelse.
-Det gjensto bare én ting. - Fort. Ingen tårer.
Mrs. Ricoletti måtte nå ta plass på likhuset.
Hvis noen ville identifisere henne, ville det faktisk være henne.
- Hvorfor ville hun dø? - Enhver viktig sak har sine martyrer.
Alle kriger har selvmordsoppdrag. Dette er krig.
Halvparten av menneskeheten i krig mot den andre.
Den usynlige hæren som svermer rundt oss, steller i hjemmet, -
- oppdrar barna ... Oversett, nedlatende behandlet ...
Ikke tatt hensyn til ... De får ikke engang stemmerett.
En hær som er klar til å kjempe for den viktigste saken.
Klar til å rette opp i en urett like gammel som menneskeheten.
Mycroft hadde rett. Dette er en krig vi må tape.
- Hun var døende. - Hvem?
Emelia Ricoletti. Det var tegn til tæring. Hun hadde neppe lenge igjen.
Hun ville at døden skulle bety noe.
Hun kjente til de hemmelige samfunnene i Amerika og deres metoder.
- Hun konfronterte sir Eustace Carmichael. - Han kjente henne i Statene.
Han lovte henne alt. Ekteskap, rang ...
Han fikk det han var ute etter, og så dumpet han henne.
Dro fra henne, alene og fattig.
Hooper!
Holmes!
Bare så det er sagt, Holmes, så lurte hun ikke meg.
Hvorfor nevner du aldri meg, sir?
Emelia trodde hun hadde funnet lykken med Ricoletti, men han var også brutal.
Emelia Ricoletti var vår venn.
Dere aner ikke hvordan svinet behandlet henne.
- Men vi så Bruden. - Ja, vi gjorde det.
Lyden av knust glass? Ikke et vindu, bare et gammelt teatertriks.
- Det kan ikke være sant, Holmes. - Nei.
Det kalles Peppers spøkelse.
En avspeiling i glass av et levende menneske.
Den eneste feilen var å knuse glasset da de fjernet det.
Se deg rundt. Rommet er fullt av bruder.
Da hun hadde gjenoppstått, kunne alle være henne.
Spøkelseshevneren. En legende som skremte enhver mann.
Et syn som plaget bøllene som for lengst skulle stått til svars.
En rekke furier våknet til liv. Kvinnene jeg, vi, har løyet for og sviktet.
Kvinnene vi har oversett og foraktet.
Så snart ideen er vekket, kan den ikke dø.
Dette er en ensporet persons verk. En som kjente til sir Eustaces ondskap.
Hemmeligheten hun skjulte for alle unntatt sine nærmeste, deriblant Emelia Ricoletti.
Kvinnen ektemannen hennes gjorde urett mange år tidligere.
Hvis man ser bort fra spøkelset, er det bare én mistenkt.
Ikke sant, lady Carmichael?
Men det er én liten detalj jeg ikke får til å stemme.
Hvorfor ville du hyre meg til å hindre et drap du skulle begå?
"Jeg får det ikke til å stemme." Selvsagt ikke. Det er ikke ekte.
Å, Sherlock.
- Titt deg! - Nei! Nei, ikke du.
- Det kan ikke være deg. - Kom igjen, da.
Kostymene, gongongen?
Mesterhjerner bruker verken gongonger eller spesielle antrekk.
Hva i helsike foregår?
Er dette dumt nok for deg?
Gotisk nok? Sprøtt nok, selv for deg?
Du får det ikke til å stemme fordi det ikke er ekte.
Hva snakker han om?
Alt dette skjer i hodet ditt.
Sherlock? Holmes!
Du drømmer.
Drømmer han?
Der er han. Jeg trodde vi mistet deg. Er det dette som er "kontrollert bruk"?
Hvor ble Mrs. Ricoletti gravlagt?
For 120 år siden? Det tar flere uker å finne, hvis dokumentene fortsatt fins.
Fant det.
- Hvorfor gjør vi dette? - Jeg må være sikker.
- Det skjedde bare i hodet ditt. - Lovbruddet var ekte.
- Steinen ble reist av vennene hennes. - Jeg vet ikke hva du tror du skal finne.
Emelia Ricoletti - kjær søster
Mrs. Ricoletti ble gravlagt her, men hva skjedde med den andre?
Liket ble flyttet. Ikke hit.
De må jo ha gjort det. Konspiratørene fant et lik, slik Molly Hooper gjorde for meg ...
- Nok om det. - Har du tenkt å gjøre det?
- Det er derfor vi er her. - Du snakker som en ekte misbruker.
Moriarty er tilbake. Vi har et reelt problem nå.
- La meg gjøre dette. - Alle lar deg gjøre som du vil.
Jeg er ikke med på leken lenger. Ring meg når du vil jobbe.
Jeg kjører Mary hjem. Mary kjører meg hjem.
- Han har rett. - Han har alltid rett. Det er kjedelig.
Kan du hjelpe meg?
Cherchez la femme.
Kjære vene. Ingenting der.
De må ha lagt det under. De må ha lagt det under kisten.
Uflaks, Sherlock. Kanskje de kvittet seg med liket på en annen måte.
Mest sannsynlig. Vi har viktigere ting å ta hånd om, lillebror.
Moriarty? Gjenoppstått.
Glem meg ei. Glem meg ei!
Dette? Jeg skjønner.
Er jeg fortsatt ikke våken?
For dypt, Sherlock, altfor dypt.
Gratulerer. Du er den første i historien som blir gravlagt i dine minners palass.
- Settingen er en smule melodramatisk. - For oss? Slett ikke.
- Hva er du? - Du vet hva jeg er. Jeg er Moriarty.
- Forbryternes Napoleon. - Han er død!
I hodet ditt er jeg aldri død. Du kalte en gang hjernen din en harddisk.
Jeg er viruset. Det er slik vi ender, du og jeg.
Alltid her, alltid sammen.
Du har en utmerket hjerne, Moriarty. Jeg beundrer den.
Den er kanskje like god som min egen.
Jeg blir rørt. Jeg er beæret.
Men når det gjelder ubevæpnet kamp på kanten av et stup, -
- skal du i vannet, lillegutt.
Du tror du er så stor og sterk, Sherlock. Ikke med meg.
Jeg er akilleshælen din!
Jeg holder deg nede!
Hver gang du snubler, hver gang du mislykkes, når du er svak, er jeg ...
... der!
Nei, ikke stritt imot. Len deg tilbake og tap.
Skal vi hoppe sammen? Vi må gjøre det sammen, ikke sant?
Det er alltid bare oss to.
Professor, gå vekk fra min venn. Jeg tror du går ham litt på nervene.
Det er urettferdig! Dere er to!
Vi er alltid to. Leser du ikke The Strand?
Ned på kne, professor.
Hendene bak hodet.
- Takk, John. - Når begynte du å kalle meg John?
- Det vil overraske deg. - Nei.
Nå må du våkne, Sherlock.
- Jeg vet når jeg er med i en historie. - Selvsagt gjør du det, John.
Hvordan er han? Den andre meg på det andre stedet?
- Klokere enn han tror. - Ganske innmari klok, altså.
- Ganske innmari klok. - Kan ikke dere to bare stikke av sammen?
- Ubehøvlet. - Støtende.
- Har du noe imot om jeg gjør det? - Slett ikke.
- Det var min tur. - Ja visst.
Hvordan har du tenkt å våkne?
- Jeg vil tro det blir slik. - Er du sikker?
- Jeg overlever alltid et fall. - Men hvordan?
Elementært, min kjære Watson.
- Savnet meg? - Går det bra?
- Klart. - Du tok overdose.
Jeg må til Baker Street. Moriarty er tilbake.
Jeg håper nesten det, så slipper du dette.
Trengs ikke, jeg har ekte vare. Jeg har en jobb å gjøre.
- Lov meg det. - Hvorfor er du fortsatt her?
Burde du ikke få meg benådet, som en skikkelig storebror?
Dr. Watson ...
Pass på ham, er du snill.
Rødskjegg
- Vent! Så Moriarty lever? - Jeg sa bare at han er tilbake.
- Så han er død? - Selvsagt.
Ingen overlever et skudd i hodet. Jeg tok en overdose for å bevise det.
Moriarty er død, uten tvil.
Men det viktigste er at jeg vet hva han har tenkt å gjøre nå.
Flymaskiner ... Telefoner ... Hva slags vill fantasi er det?
Det var bare mine tanker om fremtiden og vår plass i den.
Fra en dråpe vann bør en logiker tenke seg Atlanteren eller Niagara.
- Eller Reichenbachfossen? - Har du skrevet din versjon?
Modifisert som en av mine sjeldne fiaskoer, selvsagt?
"Den usynlige hærs eventyr"?
"Furielegionen"? "Det monstrøse regimentet"?
Jeg tenkte på "Den avskyelige bruden".
- En smule uhyggelig. - Det selger.
- Du er eksperten. - Apropos din egen historie ...
Er du sikker på at du tar 7 %-løsningen? Jeg tror du har økt dosen.
Jeg var kanskje litt for fantasirik, men kanskje noe sånt er mulig.
Uansett vil jeg føle meg hjemme i en slik verden.
Jeg har alltid visst at jeg er forut for min tid.
Til minne om Charlie Phillips